Щороку на великі екрани виходять сотні різноманітних картин, проте лише невеликий їхній відсоток справді заслуговує уваги глядачів, решта – кінематографічний шлак.
В останні роки суттєво побільшало повнометражних ліцензованих картин, які знімають здебільшого режисери-аматори та новачки у ссфері кіно. Звісно, що вони часто не окупляють себе в прокаті та стають об’єктом для таких премій як, скажімо, Золота малина.
"Бійня лялечок, що блюють" або "Загиблі в блювотині" (2006)
Це Снафф. Хто не фанат-навіть не відкривайте. Це ненормально для людини. Здорова реакція на цю картину - огида. Люди, які знаходять перегляд снафф фільмів цікавим заняттям зазвичай особи з порушенням психіки, психічними розладами, серйозними комплексами, ранимі і слабкі (як це не дивно).
Режисером цієї картини виступив Люцифер Валентайн, на рахунку в якого є також не менш огидний фільм "Виблювана жертва".
Що вас очікує: гола повія повзає по підлозі брудного туалету, маленька дівчинка потойбічним голосом завиває в телевізорі, комусь виколюють очі ножичком, далі ви маєте щастя спостерігати, як прямо з черепа з апетитом пожирають мізки, а потім вибльовують їх назад. Ще парочка мальовничих сцен з блювотиною, а також кров, кров, кров …
Найцікавіше, що всі ці епізоди майже ніяк не пов'язані між собою.
"Кен парк" (2002)
"Кен парк" - це фільм режисера Ларрі Кларка про життя підлітків з їх проблемами в сім'ї та особистого життя. Перевернена назва "Кен парк" означає англійською "придурок".
Це історія підлітків і їх батьків у Візалії, штат Каліфорнія: містечку, що загубилося між Лос-Анджелесом і Фресно. Фільм розповідає про життя друзів дитинства – трьох хлопців і однієї дівчини - і їх батьків. Всі маски зняті - вас очікує коктейль із насильства, сексу, ненависті, любові і шокуючих сцен.
Відразу помічаєш, що стрічка зроблена химерно і шокуюче, вона порушує загальноприйняті моральні табу, зводячи в апогей непотребні сторони життя підростаючого покоління та їх взаємовідносин з навколишнім.
Подібного роду кіно повинно сподобатися любителям крикливого шокую чого авангарду в мистецтві, різного роду відмовникам суспільної моралі, і деяким підліткам з їх максималізмом, нерідко спрямованим на затьмарення і руйнування загальноприйнятого і нав'язаного дорослими.
"12" (2007)
12 - Історія про 12 присяжних, що обговорюють, чи винен 18-річний юнак, якого звинувачують у вбивстві свого вітчима - офіцера Російської армії, що воював в Чечні.
Цей фільм був би непоганий, якби він не був: а) краденим, б) погано зрежисованим; в)настільки гротескним. Хотілося б загострити увагу на гротескності цієї картини.
Без сумніву, картина "злизана" з "12 розгніваних чоловіків" 1957 року. У титрах згадати про його причетність до даного фільму Міхалков не вважає за необхідне.
"Вантаж 200" (2007)
Вантаж 200 - це концентрований жах нашого з вами минулого, вийнятий режисером Балабановим з цинкового гробу. Минулого, яке луною віддається в сьогоденні - просто озирніться, придивіться і прислухайтесь.
Фільм полаяли неабияк багато - і не дарма. І провалився в прокаті він не дарма. І нехай Балабанов не тішить себе надією, що його не зрозуміли зараз, але зрозуміють потім.
Хоча ... можливо, коли-небудь потім, коли будуть перекручувати історію антирадянськими ідеями, цей фільм спливе одним з перших і, хто знає, може стане ... культовим...
"Спостереження" (2008)
Цю тупість краще не бачити ніколи і нікому. Безглузда маячня, про яку навіть і нічого сказати. Все, заради чого затівалося кіно, вміщується в фінальне «Вбивця - садівник». Парочка маніяків-убивць весело і натхненно займається своєю справою, а ми повинні півтори години спостерігати за лже-детективним ідіотським сюжетом і насолоджуватися бездарністю милої постановниці Дженіфер Чембер Лінч.
Повинен вибачитися, але аргументувати і ілюструвати прикладами своє негативне враження від цього недоношеного ембріона не маю душевних сил. Фільм дурний,бездарний, акторська гра в ньому погана настільки, що в це важко повірити.
- ЧИТАЙТЕ також: найжорстокіші сцени у світовому кінематографі.